După ce Germania a învins Franța,
soldații au fost trimiși la Paris, pentru odihnă și recreere.
Unul dintre soldații care pleacă e August von Kageneck, de 19 ani.
Unitatea sa nu a participat la campania franceză.
E prima lui vizită la Paris.
El scrie:
Ni s-au dat instrucțiuni stricte.
Trebuie să fim îmbrăcați impecabil și să evităm contactul cu populația.
Noi inventăm turismul în masă.
Francezii refuză să-i privească.
Câțiva au început să riposteze.
Acești doi bărbați care au sabotat liniile telefonice
vor fi primii executați de către germani.
Noul stat francez, condus autoritar de mareșalul Petain,
alege să colaboreze cu Germania.
Petain promulgă un set de legi antievreiești,
ce-i exclud pe evrei din viața publică.
El și Hitler au dat mâna.
Zilnic, Wehrmachtul defilează.
Germanii ocupă capitalele europene: după Praga și Varșovia,
urmează Bruxelles, Luxemburg,
Haga, Copenhaga și Oslo,
dar nu și Londra.
Februarie 1941, în suburbiile Londrei.
Rose, care are doar trei ani, deja a trecut prin doi ani de război.
APOCALIPSA AL II-LEA RĂZBOI MONDIAL
Rose e curajoasă.
Curajul este necesar în Anglia.
Partea 3 ȘOCUL
Orașele Marii Britanii au fost devastate de bombardamentele germane.
Dar țara rămâne pe poziție grație lui Churchill
și cu ajutorul providențial al lui Roosevelt.
Acesta tocmai a fost reales pentru al treilea mandat ca președinte al SUA.
Deși opinia publică americană se opune războiului, el spune:
Noi trebuie să fim apărătorii democrației.
Doar o parte din echipamentul trimis de el în Anglia chiar ajunge acolo.
Toate navele britanice sunt în mare pericol.
Oceanul Atlantic e plin de submarine germane.
Periscoapele lor caută navele britanice.
Churchill e îngrijorat.
În curând, nimic nu va mai trece,
iar rezultatul războiului pare incert.
Marea Britanie e o insulă, lucru ce e și un avantaj și un dezavantaj,
dar e și unica speranță a țărilor ocupate.
Submarinele germane, au la dispoziție porturile franceze.
Grupate în haite, utilizând torpile și tunuri,
acești "lupi ai Atlanticului" reușesc să scufunde nave cântărind 4.000.000 tone
doar în 1941.
Aici, germanii din submarin aruncă pâine unui echipaj naufragiat,
cu șanse foarte mici de supraviețuire.
Vor muri de sete, de foame, de frig
sau înecați cu petrol.
Hitler e încântat de succesul submarinelor,
dar programul de reînarmare masivă al Americii îl îngrijorează.
Îi spune secretarului său Bormann:
Peste un an, Statele Unite vor fi gata de luptă.
Daca vrem să le ținem piept, ne mai trebuie materii prime.
Acestea se găsesc în est.
Trebuie să cucerim acel "spațiu de locuit".
Apoi, Anglia își va pierde speranțele și vor încheia pacea,
și va fi prea târziu pentru America.
Să atacăm Rusia cât mai curând posibil!
Hitler denumește planul de invazie "Operațiunea Barbarossa",
după împăratul medieval Frederick Barbarossa.
Wehrmachtul începe să-și concentreze trupele în est.
Locotenentul von Kageneck e trimis în Polonia.
Prizonierii polonezi și evreii muncesc la proiecte de construcții.
Hitler vrea să construiască o autostradă de-a lungul Poloniei,
pentru a-și muta armata la noua graniță cu Rusia.
Aici e locul unde e instalată Divizia a IX-a Panzer,
împreună cu regimentul lui von Kageneck.
Acesta scrie:
Lângă noi e o unitate SS.
Comandantul ne întreabă: - Vreți să vedeți un evreu?
Face un semn și un soldat aduce un omuleț.
De la câți ai furat azi?
Omul nu răspunde.
Bateți-l de zece ori cu un băț!
Am fost îngroziți. Aceasta este ocupația noastră din Polonia?
Auziserăm zvonuri vagi despre cruzimile de aici,
dar era imposibil să știm ce se petrece cu adevărat.
Această țară a devenit o țară a tăcerii.
Nu știam că acesta e începutul genocidului
pentru care vom lupta cu atâta curaj.
Hitler își amână planul de ofensivă în est.
Trebuie să-l ajute pe aliatul său Mussolini,
care vrea să ducă un război separat.
"Ducele" tocmai a fost înfrânt de britanici în Africa.
Armata italiană e dezorganizată în deșert.
Pentru a-l salva pe Mussolini de dezastru,
Hitler își trimite unul din cei mai buni generali în Libia,
generalul Rommel împreună cu divizia sa de blindate Afrika Korps.
În Germania, Rommel e deja un erou.
A cucerit Cambrai, Arras, Rouen și Cherbourg în mai și iunie 1940.
E un nazist adevărat.
L-a slujit pe Hitler cu devotament, fanatism și eficiență de la început.
Rommel se bazează pe tancuri și războiul-fulger.
El ordonă diviziei Afrika Korps să atace pozițiile britanice.
Rommel deja și-a creat o reputație.
Britanicii îi răspândesc fotografia cu descrierea: "Acest om e periculos!".
Hitler atacă Grecia, țară pe care Mussolini încercase s-o cucerească.
După blitzkriegul din Balcani și ocuparea Iugoslaviei,
își parașutează soldații deasupra Cretei.
Hitler și-a asigurat flancul sudic pentru invazia Rusiei,
dar a pierdut timp prețios.
Operațiunea Barbarossa a fost amânată câteva săptămâni.
O mare paradă militară e desfășurată tradițional în Piața Roșie din Moscova
pentru a sărbători Ziua Internațională a Muncii.
Aceasta a fost pregătită cu mare grijă.
Stalin vrea să-i impresioneze pe germani.
Spionii săi l-au avertizat în privința iminenței unui atac.
Dar el nu crede că Hitler ar îndrăzni
să încalce pactul germano-sovietic de non-agresiune atât de curând.
Germanii asistă la paradă.
Mareșalul Timoshenko, comisar al poporului și ministru al apărării
îl salută cu mare respect.
Hitler e pregătit de atac,
dar vrea să evite lupta pe două fronturi.
Ar vrea să încheie pace cu Marea Britanie mai întâi.
În suburbiile Londrei, într-o casă ce încă nu a fost bombardată,
Rose își ajută părinții, care ascultă radioul.
Deodată, un anunț uluitor e făcut la BBC.
În Scoția, lângă Glasgow, rămășițele unui avion german,
Messerschmitt 110, au fost găsite.
Pilotul lui a scăpat parașutându-se.
Se dovedește a fi un nazist de rang înalt,
adjunctul lui Hitler, Rudolf Hess.
Acesta spune:
Am venit într-o misiune de pace.
Hess era unul dintre primii susținători ai lui Hitler,
unul dintre cei mai fanatici.
Partidul este Hitler
Hitler este Germania Germania este Hitler!
Hess simte că rolul său nu e la fel de glorios ca al altor lideri naziști.
El vrea să-i dovedească Führerului că el, Rudolf Hess, e singurul om
ce poate scoate Germania din conflictul cu Marea Britanie.
Dar este imediat închis.
Churchill refuză începerea tratativelor, iar Hitler îl reneagă.
Hess va rămâne în închisoare pentru tot restul vieții.
Între timp, rapoarte de informații arată că Hitler plănuiește să invadeze URSS,
dar Stalin le ignoră.
La fel procedează și cu ultimul mesaj de la Richard Sorge,
un spion sovietic din Tokio.
Documentul, datat 30 mai 1941, îl avertizează de un atac german.
De fapt, Stalin continuă să trimită materii prime Reichului.
De la semnarea pactului de non-agresiune germano-sovietic,
a exportat Germaniei mii de tone de petrol, crom și nichel,
resurse ce l-au ajutat pe Hitler să cucerească Franța.
Ultimul tren e trimis în noaptea de 21 iunie 1941.
Transportând tone de grâu, acest tren trece granița la miezul nopții.
Pe 22 iunie, la 3 dimineață, fără a declara oficial război,
primii geniști ai Wehrmachtului se strecoară pe teritoriul Rusiei.
Aceștia sunt urmați de 153 de divizii germane,
precum și trupe finlandeze, românești, slovace și ungurești.
Este chiar și o divizie de fasciști spanioli.
Trei milioane de oameni și 600.000 de camioane,
multe dintre ele făcute de industriașii francezi, cum ar fi Berliet și Renault.
Mai mult de 3.000 de tancuri, 7.000 de tunuri...
... 3.000 de avioane.
În doar 24 de ore,
1.500 de avioane sovietice sunt distruse fără să fi decolat.
Alte 300 de avioane ruse sunt doborâte de germani.
Luată prin surprindere și copleșită,
aviația sovietică suferă o lovitură devastatoare.
Ofensiva germană e declanșată de-a lungul a 3.000 km,
și în trei direcții diferite.
În nord, ținta ideologică, Leningrad,
orașul lui Lenin, leagănul revoluției ruse, Sankt Petersburgul de azi.
În centru, ținta politică, Moscova, capitala lui Stalin.
În sud, țintele economice, Kievul și Ucraina.
Armatele noastre merg spre est
Pe pământ rusesc
Tovarăși, luați-vă armele!
Victoria va fi a noastră
Din Finlanda la Marea Neagră
Înainte, înainte!
Înainte către est, armată vijelioasă
Libertatea e țelul nostru
Victoria e steagul nostru
Führer, dă-ne ordinul!
Te vom urma!
În statele baltice din nord, germanii sunt primiți câteodată ca eliberatori.
După regimul de teroare al lui Stalin orice e mai bun decât NKVD,
poliția secretă rusă, responsabilă cu represiunea politică.
Forțat să se retragă, NKVDul îi execută pe anticomuniștii închiși.
Antisemiții locali îi acuză pe evrei că au complotat cu comuniștii.
Evreii sunt forțați să care cadavrele.
Pe tot teritoriul statelor baltice se conduc atacuri împotriva evreilor,
pe care germanii le încurajează cu instrucțiuni ca:
Să nu lăsați nici o urmă.
Arderea cadavrelor e o metodă de a scăpa de dovezi.
Pe frontul central, generalul Guderian,
strateg cu tancuri și susținător al blitzkriegului,
e întârziat de linia Stalin.
O serie de fortificații ce trebuie luate cu asalt.
Guderian își continuă înaintarea.
Dar un element neprevăzut îi încetinește unitățile motorizate,
descris de von Kageneck:
Avansăm în blindatele noastre și praful ne învăluie.
Suntem în Rusia, unde nu există drumuri sau asfalt.
E groaznic. Praful lipicios galben sau roșu, pătrunde peste tot.
Îți intră în ochi, în nas și în gură.
În asemenea condiții acești bărbați înaintează 50 km pe zi.
Au mărșăluit până la Varșovia, Oslo și Bazonne.
Încep să-și dea seama cât de mare e Rusia.
Sute și sute de kilometri sunt străbătuți fără a găsi nici măcar un singur sat.
A devenit din ce în ce mai greu pentru
camioanele cu provizii, combustibil și muniție să ajungă la ei.
Dar mai este și o altă problemă cu care soldații germani se confruntă:
rușii se apără cu îndârjire.
Un nou tanc rusesc apare pe scena războiului.
Apariția lui e o mare surpriză.
T-34, un monstru de 30 de tone,
echipat cu un tun formidabil și șenile late ce pot merge oriunde.
E superior tancurilor germane ca putere de foc și blindaj,
dar are un radio rudimentar și o cutie de viteze greoaie.
Singura armă destul de puternică pentru a-l neutraliza e tunul german de 88 mm.
Totuși germanii sunt mai bine înarmați, iar armata lor e mai puternică.
Dar acești "ivani", cum le spun rușilor, luptă cu înverșunare până la sfârșit.
Rușii au suferit deja pierderi grele,
dar numărul victimelor germane crește deasemeni.
Germanii continuă să se apropie de cucerirea celor trei orașe,
Leningrad, Moscova și Kiev, capturând armate întregi.
Hitler ordonă executarea pe loc a tuturor comisarilor politici,
membrii ai partidului comunist ce supraveghează ofițerii
și țin sub observație soldații din unitățile militare.
Guderian se opune acestui ordin criminal.
Totuși conform comandantului Armatei a IV-a Panzer, generalului Hopner:
Acest război trebuie dus cu o brutalitate nemaivăzută.
Nu trebuie să avem milă de bolșevici.
Bolșevicii, rușii, luptă cu disperare,
cu tot mai puține arme, adesea cu doar o pușcă la patru oameni.
Sunt forțați să se retragă de-a lungul întregului front.
Pentru Stalin situația e foarte gravă.
Cu accentul său georgian,
el rostește cuvinte pe care nu le-a mai folosit până acum.
Îi numește pe ruși "frați și surori" și le spune adevărul:
Suntem atacați de Germania lui Hitler. Inamicul e crud și neîndurător.
Țara noastră e în mare pericol.
În cel mai negru moment îndrăznește să spună:
E adevărat că trupele germane fasciste sunt invincibile?
Armata lui Napoleon era considerată invincibilă, dar a fost învinsă.
El ordonă ca fabricile, cu utilaje și muncitori cu tot,
să fie mutate în est, lângă munții Urali.
Și le dă țăranilor și fermierilor un ordin categoric:
Plecați! Părăsiți-vă casele și distrugeți totul!
Nu lăsați nimic ce-ar putea fi de folos atacatorilor fasciști ai lui Hitler.
Aceasta e tactica "pământului pârjolit" a lui Stalin.
Ofițerii germani n-au uitat de Napoleon.
În 1812, rușii învinseră marea armată a acestuia
arzându-și orașele și ogoarele.
Apoi, i-au masacrat pe francezi în bătălia de la Berezina.
La începutul lui iulie 1941 și germanii ajung la râul Berezina,
pe frontul central, și își continuă înaintarea.
Rezistența sovieticilor e tot mai puternică.
Pe partea cealaltă de râu o surpriză neplăcută îi așteaptă pe germani.
Rușii au amplasat un nou tip de artilerie.
Un lansator de rachete numit "Orga lui Stalin" sau "Katyusha",
pentru că sună ca niște tuburi de orgă,
și sunt înspăimântătoare.
Dar nimic nu poate opri avansul germanilor.
Pe la jumătatea lui iulie ajung la Smolensk,
ultimul mare oraș înainte de Moscova.
Bătălia pentru Smolensk durează trei săptămâni.
Rușii luptă până la capăt,
deși germanii le cereau să se predea prin portavoce.
Predați-vă!
Veți fi tratați omenește!
Foarte puțini sunt luați prizonieri.
Unii dintre supraviețuitori se ascund adânc în păduri și devin insurgenți.
Li se alătură mulți țărani și fermieri, pe care îi învață să lupte.
Vânează trădătorii și taie liniile de comunicație ale inamicului.
Represaliile sunt foarte violente. Führerul ordonă:
Lichidați-i imediat pe cei câtuși de puțin ostili.
Hitler se consultă cu comandantul Wehrmachtului, mareșalul Keitel.
Operațiunea Barbarossa încetinește.
Unii generali cred că strategia lui Hitler utilizând trei direcții de atac e de vină.
În schimb mareșalul von Bock, comandantul Grupului de Armate Centru,
vrea ca toate trupele să atace Moscova.
Lui Hitler nu-i plac generalii care îndrăznesc să-l contrazică.
Generalul Guderian e prezent. El insistă:
Acum suntem la doar 350 km de Moscova.
Führerul replică:
Nu înțelegi nimic. Nu înțelegi economia pe timp de război.
În primul rând avem nevoie de grâul din Ucraina,
pentru a nu muri de foame ca în războiul precedent.
Moscova nu este decât un simbol. Ne vom ocupa de ea mai târziu.
Îi ordonă lui Guderian să coboare în sud spre Kiev,
pentru a încercui grupurile armatei de ruși care încă luptau
în grupuri în spatele Wehrmachtului.
Avea să fie cea mai mare încercuire din istorie.
Germanii capturează 600.000 de soldați ruși dintr-o mișcare.
Himmler vine în vizită.
Nu s-au făcut provizii pentru hrănirea prizonierilor.
Cu indiferență extremă
Himmler îi privește pe cei pe care îi numește "untermensch"
însemnând "oameni inferiori".
Îi va lăsa să moară de foame, cu sânge rece.
Locotenentul von Kageneck scrie:
Am dus-o binișor în Ucraina.
Aveam tot ce ne trebuia: ouă, unt, fructe, lapte, vin,
un vin roșu excelent de pe lângă Marea Neagră.
Mai spune:
Ucrainenii vin la noi zâmbitori, plini de bucurie.
Femeile ne aduc pâine și miere.
Ne consideră eliberatorii lor.
Ucrainenii au multe motive să-i urască pe ruși și mai ales pe Stalin,
care la începutul anilor '30 a condus o politică masivă de înfometare,
fapt ce a dus la moartea a șapte milioane de oameni.
Mulți ucraineni, unii antisemiți, dau vina pe evrei și conduc pogromuri,
ca cel de aici din Zolochiv, iar germanii asistă la ele.
De fapt, mulți ucraineni trec de partea naziștilor.
Dar Germania va rata ocazia de a-și face un aliat.
Mareșalul Göring, al doilea om din Reich, vine în Ucraina.
El spune:
Fără guri care să mănânce degeaba!
Cei apți de muncă, vor lucra pentru Reich, iar restul vor muri.
Cei care muncesc vor da tot ce pot până vor muri și ei.
Göring a venit să implementeze politica de înrobire a Ucrainei
și să continue exterminarea sistematică a evreilor.
E însoțit de Alfred Rosenberg, teoretician al rasismului nazist.
Himmler și Heydrich înființează comandouri de execuție numite "einsatz grupen",
alcătuite din membri ai SSului, polițiști și soldați ai Wehrmachtului,
care-i adună pe evrei.
Membrii SS îi duc pe evrei în păduri și le dau lopeți
cu care să-și sape singuri gropile.
Dar se decid că acest procedeu este prea lent,
așa că le ordonă să sape morminte lungi, comune,
apoi își fac victimele să se întindă deasupra ultimului grup de morți.
Dar și această metodă durează prea mult.
SSul pregătește o râpă cunoscută ca Babi Yar, lângă Kiev.
33.771 de evrei sunt executați în două zile,
bărbați, femei și copii.
În acest iad pe pământ, ca în multe alte sute de pe front,
călăii își fotografiază victimele.
Acest masacru premeditat a unui milion de evrei,
va fi cunoscut sub numele de "holocaust prin gloanțe".
Dar Himmler nu e mulțumit.
A asistat la una dintre acțiunile comandourilor de execuție.
Văzând ce efect psihologic au uciderile în masă asupra soldaților săi,
începe să caute metode alternative.
Va folosi dube în care-i omoară pe evrei cu gaze de eșapament
și un an mai târziu, apar camerele de gazare.
În nord, începe îndelungatul asediu asupra Leningradului.
Germanii au un plan:
În loc să luptăm pe străzi
vom lăsa bombardamentele și înfometarea să-și facă treaba.
Clădirile din oraș sunt distruse.
Un elefant de la zoo cade victimă unui raid aerian.
Rațiile de mâncare scad sub minimul necesar.
Dar ce e mai greu abia urmează, în curând va veni iarna.
În sud, Guderian primește ordinul de la Hitler
de a se alătura armatelor din nord și să înainteze spre Moscova.
De-a lungul acestui front enorm, de la Leningrad la Odessa,
înaintarea către Moscova pare de neoprit.
Germanii iau încă 700.000 de prizonieri.
Generalul Jodl, șeful Statului Major al Wehrmachtului spune:
Am câștigat războiul!
Von Kageneck scrie:
Ne confruntăm cu cel mai temut adversar,
ploaia de toamnă și noroiul pe care rușii îl numesc "rasputiza".
Noroi interminabil atât de lipicios și cleios încât se prinde pe orice.
Nimic nu se mai mișcă...
... nici tanc, nici camion, nici cal sau oameni.
Face orice mișcare imposibilă.
Parcurgem între 5 și 8 km pe zi, în loc de 30.
Să-ți pui un picior în fața celuilalt cere un efort supraomenesc.
Panzerele, mândria Wehrmachtului, rămân împotmolite.
Hitler le scrie trupelor:
Soldați de pe frontul de est,
camarazi, astăzi începe ultima mare bătălie decisivă.
Deodată, armata germană reîncepe înaintarea spre Moscova,
pentru că gerul a venit și a întărit pământul.
Lumea își ține răsuflarea. Oare îl va învinge Hitler pe Stalin?
Acum e momentul când extremiștii de dreapta din țările ocupate
se înrolează in armata germană.
Belgieni, danezi, olandezi
și tinerii din LVF, legiunea Voluntarilor Francezi,
se decid să îmbrace uniforma germană și să lupte pe frontul de est.
Toți vor suferi.
Un front atmosferic rece mătură țara începând cu luna noiembrie 1941.
Temperaturile scad până la aproape minus 40 de grade Celsius.
Wehrmachtul era conceput pentru blitzkrieg, războiul-fulger.
Ar fi trebuit să îngenuncheze Rusia în patru luni.
Nu e echipat pentru iarnă.
Guderian scrie în memoriile sale:
Era trist să vezi soldații, înfometați și îmbrăcați subțire,
luptându-se pentru un amărât de adăpost.
Luptă pentru a controla chiar și cel mai mic sat.
A pierde un sat sau chiar și o izbă echivalează cu moartea.
Soldații mor de frig sau din cauza dezinteriei.
Diareea îi face să meargă la toaletă de 30 de ori pe zi.
Dr. Haape, medicul Wehrmachtului, le spune:
Trebuie să alegeți. Dacă vă dați pantalonii jos veți degera.
Va trebui să-i descoaseți în spate ca să nu trebuiască să-i dați jos.
Într-un contrast izbitor, cei din Afrika Korps, din deșert,
pot prăji ouă pe blindajul încins al tancurilor,
în timp ce ascultă cântecul de război "Lili Marlene".
Și războiul în deșert înaintează cu greu, din cauza nisipului.
Nu au combustibil și alimente.
Rommel e nevoit să ordone încetarea atacului.
Totuși pune la cale o nouă ofensivă
și noi sacrificii pentru soldații săi din Afrika Korps.
Între timp, pe drumul către Moscova,
germanii nu se mai pot spăla și nici nu-și pot schimba hainele.
Ca și pe inamicii lor, îi înnebunesc păduchii și paraziții,
ce aduc cu ei râie și tifos.
Armată a lui Napoleon a pierdut peste 100.000 de soldați din cauza tifosului.
Cu toate astea, Wehrmachtul înaintează.
Avangarda germană ajunge la periferiile Moscovei,
și chiar la capătul liniei de autobuz ce duce direct în Piața Roșie.
În timp ce armata sovietică blochează avansul trupelor germane,
Stalin ordonă ca parada ce comemorează revoluția să fie ținută ca de obicei.
Pentru a-și dinamiza trupele, Stalin ține un discurs
ce invocă imagini din trecut: marii soldați de pe vremea țarilor.
Fiți demni de înaintașii voștri glorioși.
Alexander Nevsky, Dmitry Pozharsky,
Alexandr Suvorov și Mihail Kutuzov.
Stalin organizează apărarea Moscovei cu unu dintre cei mai străluciți generali,
un specialist în tancuri, considerat ca fiind echivalentul rus a lui Guderian,
în vârstă de 45 de ani, generalul Zhukov.
Norocul e de partea lui Zhukov.
Sorge, spionul rus, a aflat că Japonia, deși e aliată cu Hitler,
a decis să nu atace Rusia, pentru că inamicul ei principal e SUA.
Astfel, Zhukov poate retrage trupe din Orientul Îndepărtat.
Aduce câteva divizii siberiene, bine echipate.
Siberienii nu se tem de frig.
Ei sunt căliți și obișnuiți să trăiască în aer liber.
Și-au adus schiurile și renii cu ei,
iar acum pleacă la vânătoare de germani.
Zhukov vrea să încercuiască Wehrmachtul printr-o mișcare de seceră.
Circa 30.000 de germani sunt uciși sau dispăruți.
Mii sunt trimiși în Siberia.
Lupta lor cu frigul încă nu s-a terminat.
Mai puțini de o treime se vor întoarce acasă, aproape 15 ani mai târziu.
August von Kageneck e rănit grav și e evacuat în Germania.
El scrie:
Speranța dispare și te cuprinde îndoiala.
Moartea devine cel mai bun prieten, singurul prieten,
pentru că te scapă de suferință.
Nici suferința rușilor nu s-a terminat.
Țara lor a fost distrusă.
Moscova a fost salvată, dar milioane au fost uciși sau luați prizonieri,
iar pericolul încă există.
Wehrmachtul a fost împins înapoi 200 de kilometri.
Hitler ordonă armatei să apere noul front cu orice preț.
El destituie 35 de generali, printre care și Guderian,
și preia el însuși comanda Wehrmachtului.
Restabilește pozițiile armatei sale cu succes,
o reechipează și-și plănuiește răzbunarea.
Wehrmachtul se menține ferm pe poziții în Rusia.
Hitler se întoarce lângă câinii săi, la cabana sa din Bavaria.
În opinia lui, înfrângerea de la Moscova
a fost cauzată de generalii și diplomații săi.
Nu ei au zis că Franța și Anglia nu ar intra în război pentru Polonia?
Mai e și Abwehr, serviciul german de informații,
ce nu-l informase corect cu privire la armata rusă.
Hitler adaugă:
Armata bolșevică e formată din țărani ce luptă cu inconștiență barbară
și din muncitori antrenați în misticismul fanatic al comunismului.
Dar Hitler crede că va avea noroc.
El va triumfa.
Între timp se poate relaxa în compania lingușitorilor săi.
Aici, amanta lui Bormann îi prezintă o vedetă de film germană,
pe actrița Magda Schneider.
Nu departe, fiica ei, Romy Schneider, se joacă cu copiii lui Bormann.
Viața în Germania e deocamdată lipsită de griji.
Bombardamentele în masă încă nu au început,
iar cei ce-și sacrifică viața la Moscova sunt foarte departe,
îngropați în zăpadă.
La două zile după prima înfrângere majoră a lui Hitler,
aliatul său, Japonia, lansează un atac surpriză
asupra unei mari baze navale a SUA din Oceanul Pacific, Pearl Harbour.
Odată cu acest val de avioane japoneze,
războiul se transformă în Război Mondial.
În Londra, Rose dansează. Deja se gândește la Crăciun.
Își aude părinții spunând:
Acum americanii vor lupta de partea noastră.
Și rușii sunt de partea noastră.
Noi britanicii, nu mai suntem singuri în acest război.
LUMEA ÎN FLĂCĂRI
Traducerea și adaptarea mdfk